Ezer Weizman עזר ויצמן | |
---|---|
![]() Ezer Weizman | |
7. prezident Izraele | |
Ve funkci: 13. května 1993 – 13. července 2000 | |
Předseda vlády | Jicchak Rabin Šimon Peres Benjamin Netanjahu Ehud Barak |
Předchůdce | Chajim Herzog |
Nástupce | Moše Kacav |
7. ministr obrany Izraele | |
Ve funkci: 20. června 1977 – 26. května 1980 | |
Předseda vlády | Menachem Begin Jicchak Šamir Šimon Peres |
Předchůdce | Šimon Peres |
Nástupce | Menachem Begin |
Stranická příslušnost | |
Členství | Strana práce (dříve Gachal, Ma'arach, Jachad, Likud) |
Narození | 15. června 1924 Tel Aviv, ![]() |
Úmrtí | 24. dubna 2005 (ve věku 80 let) Caesarea, ![]() |
Příčina úmrtí | respirační selhání |
Místo pohřbení | Or Akiva |
Kneset | 9., 11., 12. |
Choť | Reuma Weizmanová |
Rodiče | Yechiel Weizmann |
Příbuzní | Chajim Weizmann (strýc) |
Alma mater | Hebrew Reali School |
Profese | politik, důstojník letectva a podnikatel |
Ocenění | Řád Bílého lva ![]() Velkokříž s řetězem Řádu rumunské hvězdy ![]() honorary citizen of Jerusalem |
Commons | Ezer Weizman |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ezer Weizman (hebrejsky: עזר ויצמן; 15. června 1924 – 24. dubna 2005) byl v pořadí sedmý prezident Státu Izrael v letech 1993 až 2000. Za druhé světové války létal jako bojový pilot britského Královského letectva. Po skončení války studoval ve Spojeném království na škole pro velitele a příslušníky britského Královského letectva (Royal Air Force Command and Staff College). V kariéře letce pokračoval i v Izraeli, kde v roce 1958 v hodnosti generálmajora dosáhl nejvyšší vojenské pozice u vzdušných sil – velitele Izraelského vojenského letectva. Ze své funkce velitele operací Generálního štábu se v roce 1967 velkou měrou podílel na vítězství Izraelských obranných sil (IOS) v šestidenní válce.
Byl poslancem izraelského parlamentu (Knesetu) a ke konci 70. let působil ve funkci ministra obrany. Mimo to zastával několik dalších ministerských funkcí; ministra dopravy, vědy a technologie a ministra pro arabské záležitosti. Přestože byl část života díky svým politickým a vojenským názorům řazen mezi tzv. jestřáby (zastánce tvrdého postupu vůči nepřátelským Arabům), stal se nakonec významným zastáncem mírového řešení izraelsko-palestinského konfliktu a mimořádným způsobem se zasadil o přijetí egyptsko-izraelské mírové smlouvy z roku 1979. Tento posun je dobře patrný i ze členství v jednotlivých organizacích a stranách; ke konci 40. let byl členem radikální pravicové organizace Irgun, v 70. letech pak členem pravicové strany Cherut (potažmo Gachal; dnešní Likud), v polovině 80. let členem vlastní středolevé strany Jachad, až nakonec koncem 80. a počátkem 90. let členem levicové strany Ma'arach (dnešní Strana práce).